S1: Med din indsigt som børneforsker er du bekymret for den
S1: yngste generation, når du ser på, hvordan vores samfund er
S1: indrettet til familier med børn?
S2: Altså, jeg kan godt bringes til at være bekymrede, når
S2: man ser på de kvalitetsmålinger, der er at dagtilbud og
S2: den vigende kvalitet, der dermed er for dagtilbud for de
S2: yngste børn. Og jeg savner både frihed og fleksibilitet til
S2: forældre og familier til at planlægge børnenes vej ind i
S2: livet på en måde, der passer dem bedst og er
S2: en vej til arbejdsmarkedet for forældrene, som svarer til det valg,
S2: de træffer for deres børn.
S1: Den private børnepasning er under hastig forandring. Privat børnepasning bureauer
S1: skyder op, og de har særligt vind i sejlene i
S1: de større byer. Flere og flere forældre er parat til
S1: at betale op mod 80.000 kroner for at få et
S1: bureau til at finde den helt rigtige børnepasser, som bl.a.
S1: kan passe barnet om natten, så forældrene kan få en
S1: fuld nats søvn. Man kan også tage børnepasseren med på ferie,
S1: så forældrene kan få slappet af. Og i indre København
S1: er der nu en drop in institution på vej, hvor
S1: man kan komme og aflevere sit barn i op til
S1: 10 timer om dagen. Tendensen chokerer professor, forfatter og børneforsker
S1: Ole Henrik Hansen.
S2: Jeg kan ikke lade være med at tænke på de børn,
S2: der bliver genstand for det her, og det børnesyn, der
S2: ligger bagved.
S1: Hvad betyder det for børnene, at flere forældre ønsker mere
S1: hjælp til pasning? Hvad betyder det for vores samfund? Og
S1: hvor går grænsen mellem pasning og for megen pasning? Det
S1: er spørgsmålet i dag. Mit navn er Jacob Grosen. Ole
S1: Henrik Hansen. Tak for at komme i studiet.
S2: Velbekommen.
S1: Jeg har lige kort opridset dine titler, men vil du
S1: ikke lige lægge ud med at introducere dig selv?
S2: Jo, jeg hedder Ole Henrik Hansen, og jeg er professor
S2: på Jönköping Universitet i Sverige, og jeg er det i
S2: småbørns didaktik för skole didaktik. Og så er jeg senior
S2: fellow i tænketanken CEPOS og forskellige andre ting der følger med,
S2: når man er professor. Og jeg er forældre til fire børn,
S2: hvoraf den yngste er syv år. Og jeg tænker du
S2: vil spørge, om han er blevet hjemme passet af? Ja,
S2: det er han.
S1: Ja, og det kommer vi til at vende tilbage til.
S1: Ole jeg vil lige sige, at du har erfaring som
S1: pædagog selv. Altså som de varme hænder. Og så er
S1: du så siden videreuddannet. Der er forsket i småbørn i
S1: mere end 10 år. Hvorfor er det her et område,
S1: som har din interesse?
S2: Det er det, fordi da jeg var pædagog, arbejdede jeg
S2: med store børn og voksne, som var anbragt, fordi de
S2: havde dårlige forældre. De havde brug for stabilitet og omsorg
S2: og at blive bragt ind i et uddannelsesforløb og sådan noget.
S2: Og da jeg skulle til at forske og iøvrigt også
S2: studere videre, så så faldt det mig helt naturligt at
S2: forske i det, som er valgt for at give børnene
S2: et godt liv. Og det er det er nået til
S2: 3 års alderen.
S1: Jeg har inviteret dig i studiet, fordi jeg gerne vil
S1: have dit take på en ny tendens inden for privat børnepasning.
S1: Min kollega Kenneth Thygesen har dykket ned i denne her tendens,
S1: og det er der kommet en særdeles læste artikel ud
S1: af på jp.dk. Helt kort går historien ud på, at
S1: forskellige private børnepasning firmaer oplever, at flere og flere forældre
S1: kigger deres vej. Det kunne eksempelvis være det, der hedder
S1: Nani Agency, som er placeret både i København og i Aarhus.
S1: Dette bureau tilbyder en lang række forskellige. Der skal services
S1: inden for børnepasning. Blandt andet sender de barnepiger med på
S1: familieferier i udlandet. De tilbyder også børnepasning på hoteller eller
S1: til bryllupper. De har også forskellige steder i landet, hvor
S1: forældre kan aflevere deres børn i et par timer, mens
S1: de deltager på konferencer eller messer. Og lige nu er
S1: Nanny Agency ved at etablere en drop in institution, hvor
S1: forældre betaler for hver time, deres barn er i institutionen,
S1: og det kan være op til 10 timer dagligt. Ejeren
S1: Amalie Thalund fortæller til Jyllands-Posten, at det koster mellem 50
S1: og 80.000 kroner at få Nanny Agency til at hjælpe
S1: med at finde den helt rigtige faste barnepige. Og det
S1: er danske forældre særligt fra den velhavende klasse. Altså villige
S1: til at betale. Jeg ved, du blev chokeret, da min
S1: kollega kende Thygesen ringede til dig for at høre, om
S1: du kender den her tendens. Er du ved at falde
S1: ned af stolen, når jeg opridser det her?
S2: Da jeg har læst Kenneth, så titel, så jeg er
S2: godt klar over det. Men ja, jeg blev chokeret. Jeg
S2: blev overrasket over, at det var en virkelighed, som vi
S2: har i Danmark i 20 24 år, og at der
S2: er forældre, der, der har midler til at gøre det her.
S2: Det burde jeg jo ikke blive overrasket over. Men, men
S2: det gør jeg så her også. Overrasket over det menneskesyn
S2: eller børnesyn, som ligger bagved. At børn på den måde
S2: kan blive placeret i fremmede hænder på kortere og længere tid.
S2: Der er måske ikke så meget nyt i det. Der
S2: har altid været barnepiger, men det har som oftest været
S2: kendte mennesker for børnene.
S1: Men det kan mennesker og skal vel være ukendte for børnene,
S1: indtil de bliver kendte ansigter.
S2: Det er rigtigt. Men i dagtilbuds verden, der forsøger vi
S2: at skabe nogle fornuftige overgange og tilvænning faser, som strækker
S2: sig over flere uger. Så det her er, at det
S2: virker dramatisk for sådan en som mig.
S1: Hvad ser du denne her tendens som et udtryk for.
S2: Som en objekt gørelse af børn, som skal skal skaffes
S2: lidt af vejen på bestemte tidspunkter, kortere eller længere tid.
S2: Og det synes jeg er uheldigt. Det kan også være
S2: en tendens, som peger på dårlig kvalitet i dagtilbud, altså
S2: at man vælger sådan en her frem for et dagtilbud.
S2: Jeg ved det ikke.
S1: Det er det med dagtilbuddene. Det kommer vi tilbage til.
S1: Jeg vil først lige sige, at de professionelle barnepige bureauer
S1: for eksempel blandt andet i agency. Der er også noget,
S1: der hedder Pædagogisk Vikarbureau beretter begge om et marked, hvor
S1: forældre altså i stigende grad er villige til at betale.
S1: Og det er i dyre domme for den her private børnepasning,
S1: som er skræddersyet til netop deres behov. Og kunderne kommer
S1: primært fra Aarhus og København, Hellerup, Frederiksberg og Holte. Det
S1: behøver vel ikke nødvendigvis være et problem, at familier, som
S1: har råd til det, betaler sig fra ekstra pasning af børnene?
S2: Nej, nej, det gør det ikke. Det gør det ikke.
S2: Det er sådan set ikke så meget det, jeg synes,
S2: der er problematisk, det med det børnesyn, der ligger bagved.
S2: Jeg kan ikke lade være med at tænke på de børn,
S2: der der bliver genstand for det her, med mindre det
S2: virkelig dårlige forældre så det at komme i sådan et
S2: et bureau, det måske kan være en lettelse. Men, men
S2: hvis der skal være sådan en, hvis det skal være
S2: sådan en generel tendens, hvor at forældre og børn kan
S2: bruge det her, så så bryder jeg mig ikke om
S2: børne synet. Nej.
S1: Hvad? Hvad er det mere konkret for et børnesyn du
S1: synes det repræsentere?
S2: Det repræsenterer et børnesyn, hvor at forældre ikke har nogen
S2: problemer med at tage deres barn og sætte ind i
S2: et sådan et børne hotel i kortere eller længere tid.
S2: Eller tage sådan en barnepige med på ferie. I mit hoved,
S2: der er man sammen med sit barn så meget som
S2: overhovedet muligt og men også på ferien, at man sammen
S2: med sit barn det er derfor, man har fået et barn,
S2: tænker jeg. Så jeg kan slet ikke identificere mig, hverken
S2: som far eller forsker med det her.
S1: Man kan sige, det er jo en meget klassisk løsning,
S1: at man får passet børnene af en barnepige, hvis forældrene
S1: skal et eller andet, der ikke involverer børnene. Ja, hvad
S1: er det du ser som værende forskellen på det? Og
S1: så det, at man får et professionelt bureau til at
S1: tage sig af den del.
S2: Der er formentlig ikke den helt store forskel. Og det
S2: er for mig ikke nogen undskyldning. Jeg synes også, at
S2: man skal være meget forsigtig med barnepiger til børn i
S2: et moderne samfund. I min verden, så skal forældrene i
S2: så vid udstrækning det overhovedet er muligt, være sammen med
S2: med deres børn. Når det ikke er i daginstitution.
S1: Kan man sige et eller andet om en tommelfingerregel fra
S1: for børnene forskeren. Hvor går grænsen mellem at få passet
S1: sine børn og så få passet sine børn for meget?
S2: Hvis vi snakker om 10 timer om dagen, så er
S2: det helt klart for meget. Vi ved, at børn opbygger
S2: et højere kortisol niveau niveau, jo længere de er i
S2: en daginstitution, og ved også at det kortisol niveau er højere,
S2: hvis kvaliteten af daginstitutionen er lav, så. Så jeg ville
S2: ikke turde sætte time and tal på, men i mine
S2: øjne er det virkelig voldsomt. Og så kender vi slet
S2: ikke kvaliteten af det her af de her Nanny tilbud.
S1: Jeg har selv to børn i vuggestue og børnehave alderen.
S1: De så lidt yngre end dine børn. Jeg ved godt,
S1: at de første år af et barns liv har stor
S1: betydning for deres fremtid. Vil du lige sætte nogle ord på,
S1: hvilken betydning de første år reelt har for barnet?
S2: Altså særligt de tre første år, siger man, har vældig
S2: stor betydning. Det er her, man kan se, at hjernens arkitektur,
S2: den fastlægges, og den bliver. Den bliver skabt og konstrueret
S2: af de vilkår, som barnet vokser op under, og de
S2: rammer sociale rammer og det arvemateriale, der er i spil,
S2: og evnen til at føle sig som et anerkendt, velfungerende
S2: menneske med et godt selvværd. Fastlægges her.
S1: Det her. Det handler jo grundlæggende om, hvordan vi indretter os,
S1: så flest muligt kan bidrage til samfundet, samtidig med at
S1: familierne trives, og børnene har det godt og udvikler sig,
S1: som de skal. Du er aktuel med bogen Børneliv i
S1: velfærdsstatens hænder. I bogen belyser du, hvad forskningen siger eller
S1: måske ikke siger om den pædagogiske kvalitet i landets dagtilbud
S1: over for hjemmepasning. Lad os bringe det i spil her.
S1: For det er jo også et perspektiv, når vi taler
S1: om tendensen med mere privat børnepasning. Hvordan er kvaliteten i
S1: de danske institutioner for små børn?
S2: Xavi og Eva, vores to nationale forskningsinstitutioner, har kortlagt kvaliteten
S2: af de danske 0 2 års institutioner, det vil sige
S2: vuggestue og dagpleje og. Den er ikke god, at den er.
S2: Vi har ikke noget af det, vi kalder fremragende, som
S2: ellers er noget af det, vi gerne vil måle os på.
S2: Og de gode, de tilstrækkelige og de utilstrækkelige er fordeler
S2: sig på en måde, hvor vi tænker det ønsker vi
S2: ikke det her?
S1: Hvordan er det? Hvorfor? Hvorfor er det.
S2: At der er for mange utilstrækkelig og for mange tilstrækkelige?
S2: Det er ikke nok at aflevere sit barn i en
S2: daginstitution med tilstrækkelig kvalitet og slet ikke med utilstrækkelig kvalitet.
S2: Så det skal der gøres noget ved. Hvis. Hvis politikere
S2: er deres ansvar bevidst og driver en børnepolitik, som de
S2: kan være bekendt, så skal der puttes midler til at
S2: ind i at skabe kvalitet. Vi vil også gerne have
S2: nogle bedre pædagoger og nogle flere af dem, sådan så
S2: kommunerne kan leve op til de levninger, de har på f.eks. minimumsnormeringer.
S2: Vi vil gerne have nogle virkelig gode unge mennesker, kvalificerede
S2: unge mennesker til at søge på pædagoguddannelsen og gennemføre den
S2: og komme ud og blive brændt. Dygtige pædagoger ude i institutionerne,
S2: så vi kan få løftet den her kvalitet. Som det
S2: er nu, så kan institutionerne ikke skaffe udd. Uddannede medarbejdere,
S2: så de ansætter uuddannede medarbejdere, som så iøvrigt heller ikke
S2: bliver der så voldsomt lang tid. Det betyder, at man
S2: kan sige, at kvaliteten i institutionerne falder efter hånden som minimumsnormeringer.
S2: Intentionerne bliver gennemført, fordi vi kan ikke skaffe de gode
S2: uddannede medarbejdere.
S1: Og man kan jo se på portalerne. De seneste 10
S1: år er der næsten sket en fordobling i antallet af børn,
S1: som bliver passet hjemme med tilskud fra kommunen. Tilbage i
S1: 2013 var der 270 modtagere af tilskud til hjemmepasning. Sidste
S1: år var det tal på 24 hundrede og syvogtredive, og
S1: derudover altså udover de knap 25 hundrede familier, der får tilskud,
S1: så er der også familier, der hjemme passer deres børn
S1: uden tilskud, altså hvor de kan få det til at
S1: hænge sammen med en indkomst. Det beskriver det også i
S1: din bog, du dykker ned i, hvorfor man hjemmepasning hvorfor.
S2: Tre ud af fire gør det. Fordi de vil gerne
S2: være en vigtig del af deres barns barndom. De vil
S2: gerne være de primære voksne, og de vil gerne kunne
S2: følge barnet dag for dag og være med i alle
S2: de sejre, som barnet kommer igennem og kunne være der,
S2: når der kommer nederlag osv. Og være med i de
S2: her familier, gå i legegrupper, være med i legegrupper og
S2: hjælpe barnet ind i et socialt liv osv. Og en
S2: fjerdedel gør det af forskellige årsager i forhold til utilfredshed
S2: med daginstitutioner.
S1: Og netop det med utilfredsheden eller manglende tillid til daginstitutionerne,
S1: det er også det, de oplever hos den Anni 18
S1: årige Amalie Thalund, som er ejer af bureauet, beretter om
S1: flere af hendes kunder, som ønsker børnepasning på fuld tid,
S1: mens forældrene venter på en ledig plads i den helt
S1: rigtige institution. Og det er sådan, det er En ret
S1: dyr omgang. En barnepige hos den anden i agency koster
S1: omkring 250 kroner i timen. Så man kan sige hvis
S1: du har en karriere med fart på og kan betale
S1: for det, så vælger du privat børnepasning. Hvis du ikke
S1: har tillid til vuggestuen eller børnehaven, og hvis du har
S1: råd til det eller prioriterer det højt, så hjemme passer
S1: du dit barn. Er det ikke bare to forskellige måder
S1: at indrette sig på, hvis man ikke har tillid til
S1: til dagtilbuddene?
S2: Nej, det er det ikke. Eller jo, det er to
S2: forskellige måder, men de kan ikke sammenlignes. Det at at
S2: hjemme passe sit barn. Det gør, at barnet bliver i
S2: trygge rammer hos voksne, som elsker dem højt højere end
S2: noget andet. Det gør en kæmpe forskel. Det at aflevere
S2: sit barn i et Nanny agency, som det hedder. Det
S2: er noget ganske andet at aflevere det til nogle fremmede
S2: mennesker som som vi ikke kender kvaliteten af.
S1: Men måske kunne man spørge lidt polemisk, om det ikke
S1: er bedre for børnene og deres tilknytningsmønstre, at de udover
S1: forældrene har en fast omsorgsperson i stedet for eksempelvis at
S1: være i vuggestue med flere forskellige pædagoger og en vagtplan,
S1: der skal hænge sammen. Og ufaglærte vikarer, der kommer ind
S1: engang imellem for at få normeringen til at gå op.
S2: Det kan godt være, det kommer an på kvaliteten af
S2: den ene person, men det tvivler jeg stærkt på. Den
S2: anden ting er, at vi skal, hvis det handler jo
S2: også om at få løftet kvaliteten af de her vuggestuer.
S2: Så det er to ting, vi ikke kan. Den ene
S2: kender vi ikke. Vi kender ikke de her voksne, og
S2: et barn kan godt administrere mere end en voksen, der
S2: behøver ikke. Det behøver ikke at begrænse sig til en.
S1: Ole Henrik Hansen. Jeg tænker ikke, at der er mange
S1: af dem, der lytter med. Der kan være tvivl om,
S1: at du ikke synes, at denne type private børnepasning eller
S1: børnepassere er en særlig god ide for børnenes trivsel og udvikling.
S1: Men når du nu på samme tid peger på, at
S1: de andre pasningstilbud, som vi i Danmark ellers tilbyder børnefamilierne,
S1: ikke er gode nok, så er jeg nysgerrig på, hvad
S1: du så mener kan være den bedre løsning du har
S1: lidt inde på det i starten. Men hvordan skal vi
S1: indrette vores samfund for at børnene bliver passet på en måde,
S1: som vi kan være tilfredse med både som forældre og
S1: som samfund?
S2: Tre ting vi skal hæve Kvaliteten af de dagtilbud, der
S2: er og satse heftigt på det. Det handler om alting
S2: omkring de her dagtilbud lige fra forskning til uddannelse af
S2: pædagoger til de midler, der skal til at drive dem
S2: på en forsvarlig vis. De to andre ting er frihed
S2: og fleksibilitet til forældre. Frihed til at vælge det, der
S2: passer den. Dem som familie, forældre og familie bedst. Det,
S2: der bedst løser deres drømme og forestillinger om en god
S2: barndom for deres barn og fleksibilitet til at gøre det
S2: i forhold til at kunne passe et arbejde i x
S2: antal timer om ugen. Både mor og far, sådan så
S2: det hele kommer til at hænge sammen uden at stresse
S2: hverken dem eller barnet. Og det behøver ikke at være
S2: særlig dyrt eller omkostningsfuld. Men det er, hvis du spørger
S2: mig på baggrund af min egen forskning og på baggrund
S2: af de 600 og 1 forældre, jeg har spurgt. Det
S2: vil være mit svar. Ja, man kan.
S1: Jo sige den dér fleksibilitet harmonerer ikke umiddelbart særlig godt
S1: med vores statsministers efterhånden berømte ord om, at vi skal
S1: arbejde mere.
S3: Samlebåndet kører i Rusland 24/7. Og den diskussion, jeg hører
S3: mest om i Europa, er, at vi gerne vil arbejde mindre.
S1: Mette Frederiksen fastholder selv, at det ikke er det, hun
S1: har sagt, men at vi skal arbejde mere. Men det
S1: må man så selv vurdere, når man hører klippet. Kåre
S1: Dybvad BEK. Ministre og højtstående socialdemokrat har også i sin
S1: bog Arbejdernes Land fra sidste år argumenteret for, at man
S1: skal være stolt, hvis man henter sit barn sent, fordi
S1: det betyder, at man bidrager til samfundet.
S4: Man skal have det dårligt over, hvis man en gang
S4: imellem henter som den sidste, fordi man passer et arbejde
S4: og måske også er et forbillede for sine børn på
S4: den måde.
S1: Hvad tænker børneforsker Ole Henrik Hansen om det dilemma?
S2: Jeg synes, det er beskæmmende, at vi har to ministre der,
S2: der har så lidt blik for børnene og så fuldstændig
S2: overser de værdier, som et samfund er bygget op af.
S2: Og i bogen taler jeg om humanistiske værdier. Værdier som
S2: giver menneskets mulighed for at få sig et godt liv,
S2: som ikke handler om kroner og ører, men som handler
S2: om et selvværd og indsigt. Et liv, hvor man ikke
S2: bryder sammen. Som det er nu, så. Så har 16
S2: procent af børn, inden de fylder 10 år, været i
S2: en eller anden form for kontakt med et psykiatrisk system
S2: eller et mistrivsel system. Og det kan vi ikke. Det
S2: kan vi slet ikke leve med, og vi har ikke
S2: engang fundet ud af hvorfor. Men når man kender betydningen
S2: af de tre første leveår, så ved man også, at
S2: det vil være vældig svært at sortere dem fra, hvis
S2: man skal tale om, hvorfor at de her børn kommer
S2: i mistrivsel på den måde, de gør.
S1: Så du er ikke i tvivl om, der er en
S1: forbindelse mellem mistrivsel hos hos børn og unge og vores dagtilbud.
S2: Altså, dette ord er ikke i tvivl. Det bruger vi
S2: ikke rigtig i min verden, men jeg er ret sikker på,
S2: der vil være en forbindelse, hvis man undersøger det her.
S1: Hvem er det, der har ansvaret for, at denne fleksibilitet
S1: bliver gennemført? Er det politikkerne eller er det arbejdspladserne, eller
S1: er det os, der har der er børn i pasningstilbud
S1: eller hvordan? Hvordan skal den fleksibilitet gå op?
S2: Det er først og fremmest politikerne, og så er det
S2: arbejdsmarkedets parter. Og så er det også forældre. Men det
S2: er jo ikke sådan, at jeg forestiller mig ikke, at
S2: alle forældre skal i hjemmepasning for eksempel. Det vil helt urealistisk.
S2: Og dem, der gør det nu, selv om at du
S2: så fint fortæller, at der er sket en stigning, så
S2: er det stadigvæk en forsvindende lille del af forældre skaren.
S2: Det er ikke sådan, jeg forestiller mig, at alle skal
S2: skal gøre det. Men Mette Frederiksen og den danske regering
S2: har et kæmpe ansvar her.
S1: Nu handler din bog jo også om om børnelivet i velfærdsstaten,
S1: og man kan sige der er jo ikke nogen velfærdsstat.
S1: Det er det, Socialdemokraterne peger på. Der er ikke en velfærdsstat.
S1: Hvis vi alle sammen skal arbejde mindre, så er der
S1: simpelthen ikke nok varme hænder på hospitalerne eller sygehusene eller
S1: til at passe de ældre. Eller i vuggestuer og børnehaver.
S2: Det må komme an på. Det må komme an på
S2: nogle mere kvalificerede beregninger, vil jeg sige. Det behøver ikke
S2: at være voldsomt dyrt, og det er stadigvæk ikke realistisk,
S2: at alle ved vil træffe et valg som hjemmepasning. Det
S2: tror jeg simpelthen ikke på. Men der er sikkert nogen,
S2: der vil gøre det. Men, men som det er nu,
S2: har vi vel heller ikke en egentlig velfærdsstat? Altså, den
S2: har i hvert fald vældigt svært ved at løse en
S2: lang række opgaver, som den ellers burde kunne løse. Det
S2: er jo ikke bare børneområdet, det er også ældreområdet. Sundhedsområdet
S2: sidder som sådan har vældig svært ved at leve op
S2: til de mål og idealer, som politikerne har stillet for
S2: det her område. Jeg ville, hvis jeg var politiker, argumentere for,
S2: at vi har heller ikke nu en egentlig velfærdsstat. Vi
S2: vil rigtig gerne have det, men vi kan bare ikke
S2: få det til at fungere.
S1: Ole. Nu nævnte du i begyndelsen, at dine børn også
S1: er blevet hjemme passet i en periode. Jeg ved, at
S1: det var din kone, der tog den opgave på sig,
S1: og det er jo meget typisk. Det er langt oftest
S1: i 97% af tilfældene, at mødre står for hjemmepasning, mens
S1: fædrene fortsætter på arbejdet. Er du ikke bange for, at
S1: hvis man gør hjemmepasning til en mere tilgængelig mulighed for flere?
S1: At man kan være med til at skubbe til den
S1: økonomiske ulighed, der er mellem kvinder og mænd.
S2: Vi har en økonomisk ulighed imellem kvinder og mænd. Mænd
S2: tjener flere penge, end kvinder gør, hvilket i øvrigt er
S2: en af årsagerne til, at de her forældre har truffet
S2: de valg, fordi at det hang bedre økonomisk sammen, hvis
S2: det var faren, der blev på på arbejdsmarkedet. Så egentlig
S2: De ting, som vi også bør diskutere, er ligestilling.
S1: Hvad var egentlig årsagen til, at det var din kone
S1: og ikke dig, der valgte at hjemmepasning? Ja.
S2: Det blev min kone spurgt om også her i denne avis,
S2: og hun sagde, at jeg kunne ikke amme, og det
S2: kunne jeg heller ikke. Og at jeg skulle være professor.
S2: Det er ikke helt rigtigt. Det betød egentlig ikke så
S2: meget for mig, men hun var træt af sit arbejde.
S2: Det passede hende faktisk rigtig godt med en pause fra
S2: sit arbejde, og det har hun virkelig nydt. Nu er
S2: hun tilbage på et andet universitet og glæder sig hver
S2: dag til hun skal på arbejde. Men har har nydt
S2: de her år sammen med vores søn.
S1: Ole Henrik Hansen Det kan være nu er afsættet for
S1: at vi taler om børnepasning jo de her drop in institutioner, ferie, barnepiger,
S1: aflastning om natten, fuldtids barnepiger, som for nogle familier er
S1: en løsning, hvor man både kan få karriere og familieliv
S1: til at gå op. Nu argumenterer du for for mere
S1: fleksibilitet på arbejdsmarkedet, og det er jo et politisk indspark.
S1: Men som landet ligger nu, er private pasningsmuligheder af børn
S1: så ikke netop løsningen, hvis man har råd til det?
S2: Hvis alle havde råd til det, og hvis vi kendte
S2: kvaliteten af de her private børnepasning ordninger, så så kunne
S2: det godt være, at det kunne være en overgangs ting.
S2: Det skal jeg ikke kunne sige. Men men jeg bryder
S2: mig ikke om det børnesyn der ligger bag ved de
S2: her måder at behandle børn på. Så hvis du spørger
S2: mig som far og forsker, så vil jeg sige nej,
S2: det er ikke relevant.
S1: Ole Henrik Hansen, børneforsker, professor i småbørns pædagogik ved Jönköping
S1: Universitet og forfatter til bogen Børneliv i velfærdsstatens hænder, som
S1: udkom her i april. Du skal. Tak for at komme
S1: i studiet.
S2: Selv tak.
S1: Dagens episode er tilrettelagt af Pernille Skytte og Mathias Bonde.
S1: Klip og produktion har Julie Lindhardt Højmark stået for. Jeg
S1: hedder Jakob Grosen. Og vil lige sige tak for, at
S1: du lytter til Jyllands-Postens nyheds podcast. Hvis du kan lide
S1: hvad du hører, så husk, at du kan abonnere på
S1: os der hvor du lytter til podcasts. Det er gratis.
S1: Det kræver bare et tryk på knappen Følg eller abonner,
S1: så lander der en dugfrisk episode hver eneste hverdagsmorgen i
S1: dit feed. Vi lyttes ved. Sådan en hel nats søvn
S1: som småbørnsforældre. Det lyder faktisk ret godt, synes jeg. Jeg
S1: ved ikke. Har du aldrig stået i en situation, hvor
S1: du kan finde på at købe sådan ydelser?
S2: Nej, der har jeg ikke haft. Det har jeg ikke
S2: haft behov for. Men hvem kunne ikke ønske sig 10
S2: timers uforstyrret skønhedssøvn? Det kunne alle. Men det hænger bare
S2: ikke sammen med det med at have børn. I hvert
S2: fald små børn.